Norge 2001, analyse av klassene og en mulig utvikling.
	(Utkast II, 28 sider)
Innledning
Klasseanalyse er i første rekke å gjøre undersøkelser og studier av endringer i klassenes størrelse og livsvilkår. Dette krever grep om tall og samtaler med folk - særlig i arbeiderklassen. Det betyr også at vi trenger allsidig kunnskap om utviklingen i basis (den økonomiske overbygningen) - alt som handler om teknologisk utvikling, om akkumulasjonsvilkår og endringer i kapitalsammensetning (økonomi) samt klasseorganisering i vid forstand. 

Vi knytter oss til Marx definisjon av klasser som en økonomisk kategori - mennesker som har vesentlig felles situasjon ut fra sitt forhold til produksjonen og som formes og endres i kampen om arbeidsproduktet med andre klasser. Vi bryter med den sosiologiske tradisjonen som definerer klasser ut fra forskjeller i livsbetingelser. Klassekampen har i historisk tid vært det viktigste dynamiske elementet i endringene av menneskets situasjon og forholdet mellom menneskene. Kampen mellom klassene avspeiler endringene i økonomien og motsigelsen mellom produktivkreftene og produksjonsforholdene.

Klasser er store grupper av mennesker som skiller seg fra hverandre ved den plassen de inntar i et historisk bestemt system for samfunnsmesig produksjon ved sitt:
1.		Forhold til produksjonsmidlene (i de fleste tilfeller fastslått og formulert ved lover).
2.		Ved sin rolle i den samfunnsmessige organisasjon av arbeidet.
3.		I omfanget av og måten å tilegne seg den delen av den samfunnsmessige rikdommen de rår over.
4.		Når vi skiller på størrelsen på utbyttet og måten man får det på.
Lenin V.I. (1919): “En stor begynnelse”

Arbeidere i arbeiderklassen kjennetegnes ved at:
	- hun/han er avhengig av å selge sin arbeidskraft for å få lønnsinntekt
	- at han/hun ikke har makt over sin egen arbeidssituasjon
	- og at deres inntekt i hovedsak, går til å sikre reproduksjonen

Klasseanalyse handler også om endringer i subjektive forhold - endringer i bevissthet og ideer (linjer) for organisasjon . Men denne siden av klasseanalysen er underordna den første fordi det er først gjennom studiene av de objektive forholdene vi kan utforme en teori om betingelsen for endringer i bevissthet og organisasjon. Ved stadig å sette teorien ut i praksis - oppsummere og korrigere, inngår partiet som ei bevisst og materiell kraft. 

En klasseanalyse, hvis den skal være aktuell og kunne brukes som et politisk redskap, så må den stadig utvikles og oppdateres! 

Forskjellige skoler mht klasseanalyser

1. Bare en objektiv beskrivelse.
2. Objektiv beskrivelse og i tillegg det subjektive med “klassebevissthet” og “å konstituere           seg som klasse for seg”.
3. De to første og i tillegg å beskrive hva som må til for å utløse en arbeiderrevolusjon.
4. De tre første og i tillegg, hva må til for å sikre arbeiderklassens makt etter                                 arbeiderrevolusjonen. 

Momenter som skal inn:
# Kvinners særegne situasjon og rolle. 
# Hvilke klasser/lag kan vinnes for en arbeiderrevolusjon under de ulike kampfasene?
# Hvordan forholder de ulike partiene seg til klassene og hvilke rolle spiller de under                  borgerskapets ledelse (det borgerlige parlamentariske “demokratiet”)?
# Hvilke rolle spiller de ulike interesseorganisasjoner undere borgerskapets ledelse (det               borgerlige parlamentariske “demokratiet”)?
# Arbeideraristokratiet. Hva er bakgrunnen for det? Hvordan fremtrer det? Og hva vil              utviklingen av det være? 
# De intellektuelles rolle og viktigheten av disse for arbeiderklassen. 
# Hva betyr det for arbeiderklassens kamp at kunnskapsnivået synker i dagens samfunn? 
# Etter revolusjonen. Hvordan stiller de forskjellige klassene seg til arbeiderklassens stat             (arbeiderklassens revolusjonære diktatur dvs: diktatur over borgerskapet og revolusjonært        demokrati for arbeiderklassen og dens allierte)?
# Hvilke grupper blir bort-rasjonalisert pga at industrien automatiseres/robotiseres?
# De uorganiserte
# De arbeidsløse
# De hjemmearbeidende
# De utstøtte 
# Utenlandsk eierskap i omfang og hva det betyr for arbeiderens mulighet til å føre kamp?
# Nasjonal solidaritet?
# Internasjonal solidaritet?

Klassene

Borgerskapet

1. Det imperialistiske monopolborgerskapet
	- vedhenget til det internasjonale imperialistiske borgerskapet, spesielt EU og USA
	- avhengig av imperialismen for å kunne overleve og vokse
	- Det nasjonale nettverket 
	- Det internasjonale nettverket
	- WTO, Oljefondet o.l. 

Antall: Noen få tusen, antar: 2 - 5000

Denne delen av borgerskapet vil hindre/blokkere utviklingen av produktivkreftene  nasjonalt og internasjonalt.

De vil være en uforsonlig fiende/motstander av en arbeiderrevolusjon og av oppbyggingen av kommunismen.

Denne delen av klassen er ikke nasjonal av karakter.

De vil alltid stille seg på imperialismens side mot folkenes frigjøring.

De representeres partipolitisk og politisk i Norge av partiene DNA, Høyre og etter hvert i sterkere grad av FrP, av ledelsen i NHO og av ledelsen i deres egen selskaper og sammenslutninger 

De blir mer og mer avhengig av sine internasjonale imperialistiske forbindelser som EU, USA og organisasjoner som NATO og WTO 

2. Mellomborgerskapet
	- de mellomstore kapitalistene
	- landbrukssamvirkene
	- fiskebåtredere, dvs eiere av store snurpere og fabrikkskip
	- storbønder
	- de små kapitalistene

Antall: Noen tusen, antar: 20 - 40 000
 
Bedriftsforbundet organiserer ca 3500 småbedrifter. Disse bedriftene lever i all hovedsak av det nasjonale markedet.

Nasjonale borgerskap? 
Norge har ikke i dag et nasjonalt borgerskap det vil si et borgerskap som er opptatt av å bevare nasjonalstaten.

Denne klassen er sterkt avhengig av monopolborgerskapet og vil alliere seg med dem i alle situasjoner i kampen mot en arbeiderrevolusjon, de er en klar fiende/motstander av revolusjonen og byggingen av kommunismen. 

Dette borgerskapet vil vakle når deres interesser blir utsatt for press fra monopolborgerskapet nasjonalt og internasjonalt, men vil i alle viktige saker og kamper allieres seg med monopolborgerskapet. I noen situasjoner vil enkelte og grupper av dette borgerskapet reise kamp for sine nasjonale interesser, eksempler på slike kamper er Norges for hold til EU, WTO o.l.

Denne delen av klassen desimeres (undergraves i antall og politisk innflytelse) av de økonomiske og politiske bevegelsene til den hjemlige- og internasjonale monopolkapitalen.

De representeres partipolitisk og politisk i Norge av partiene DNA, Høyre og etter hvert i sterkere grad av FrP, av ledelsen i NHO og av ledelsen i deres egen selskaper og sammenslutninger
 
3. Småborgerskapet
	- bønder/småbønder
	- fiskere (mindre båter)

Antall: I 1978 var 134 600 sysselsatt i landbruket i dag er det bare ca 60 - 70 000 tilbake. 

Under den borgerlige staten, ledet av det imperialistiske monopolborgerskapet desimeres: bøndene, småbøndene og fiskerne kraftig (i antall og politisk innflytelse) som en selvstendig og levedyktig samfunnsklasse. I dag er denne klassen tallmessig så redusert at de har liten innvirkning på de politiske forholdene i landet. Undergravingen av deres livssituasjon er kommet så langt at klassen vil kunne være utradert nesten fullstendig innen 20 år.

Inntektene i landbruket er for lave til at det opprettholder interessen av å drive som bonde. I årene 2000 og 2001 innleverte/solgte 2700 bønder sine melkekvoter det vil si at de sluttet som melkeprodusenter, sørlig mange bønder i aldersgruppen 30-50 år sluttet. En slik utvikling vil akselerere nedbyggingen av landbruket.

Møre og Romsdal 
I Møre og Romsdal er det i dag 2040 melkeprodusenter av disse så har 117 innmeldt kvotesalg det vil si en nedgang på 5,7%. I tillegg så vil staten overføre en del av de inndratte melkekvotene til de som har store melkekvoter fra før (storbruksdrift). En slik utvikling vil ytterligere akselerere nedbyggingen av landbruket.

Bruk i drift i Møre og Romsdal
1969	1979	1989	1999	2000	
13051	9995	7402	5088	4586	
Det vil si at i tidsrommet 1969 til 2000 er nedlagt 8465 bruk, en nedgang på 65%. 

Imidlertid har denne klassen, objektive interesser av å stoppe undergravingen av sitt livsgrunnlag og er derfor en meget viktig alliert med arbeiderklassen mot monopolborgerskapets og borgerskapets politikk.

I forholdet til mat-spørsmålet, er denne klassen den viktigste allierte til arbeiderklassen.

Denne klassen har objektive interesser i at arbeiderklassen gjør revolusjon, den eneste muligheten de har for å stoppe undergravingen av sitt livsgrunnlag.
For å kunne utvikle et økologisk forsvarlig men også et effektivt landbruk og fiskeri, er arbeiderklassen avhengig av denne klassens samarbeid og kunnskap. 

Under byggingen av kommunismen vil samarbeide mellom denne klassen og arbeiderklassen øke kraftig og nye produksjonsformer som i økende grad vil ta nasjonale og internasjonale hensyn, vil utvikle seg. 

4. De “frie” yrkene
	- advokatene
	- fagkonsulentene/rådgiverne
	- leger
	- psykologer

Antall: ca 45 000

5. De “frie intellektuelle” 
	- journalister
	- underholdere
	- professorer 

Antall: ca 10 - 15 000

6. Akademikere 
	- sivilingeniører
	- siviløkonomer
	- forskere
	- samfunnsvitere	
Antall. ca 60 000

Vurderinger
Tallmessig sammenheng
Tallmessig utviklingstrekk
Hvordan kan/vil klassen/lagene utvikle seg i løpet av 10 år?

Borgerskapets stat 
Det vil si: borgerskapets diktatur overfor de andre samfunnsklassene og borgerskapets demokrati. 

Staten som apparat for å kunne herske
Voldsapparatet:
	- Hær
	- Politi/beredskapstropp
	- Overvåking (POT,...)
	- Fengsel og internering 
Lov- og juridisk apparat:
	- Grunnlov som forsvarer den personlige eiendomsretten 
Styringssystemet:
	- Storting
	- Regjering
	- Departementer 
	- Fylker
	- Kommuner

Arbeiderklassen
Utviklingen av klassene i Norge har ført til at vi i dag har to store klasser som objektivt står uforenlig mot hverandre. Borgerskapet består av flere sjikt hvorav monopol- og mellomborgerskapet er denne klassens maktutøvere. Flere sjikt i denne klassen for eksempel slike som bønder, fiskere og småkremmere utraderes av politikken til monopol- og mellomborgerskapet. Kampen for stadig å øke profitten (fortjenesten) fører til at industrien automatiseres/robotiseres og den offentlige virksomheten industrialiseres og privatiseres. Dette fører til at arbeidets innhold endrer seg. Arbeidet i industrien blir mer og mer rutinemessig og kontrollerende, lønninger og frynsegoder presses nedover. Den sammen tendensen skjer også innen offentlig virksomhet, i tillegg skjer det her en omlegging fra tjenesteyting til direkte verdiskapende virksomhet ( eks.: en lærer selger sin arbeidskraft via undervisning /kunnskapsformidling og arbeidskjøperen dvs eierne av den private skolen (som gjerne er et AS) betaler han/hun lavest mulig lønn, eventuelt overskudd beholdes av arbeidskjøperen). Denne prosessen fører til at flere og flere av de menneskene som tilhørte borgerskapet (teknikere, ingeniører, lærere, helsepersonell o.l) støtes ut av borgerskapet og går over i arbeiderklassen. 

Arbeiderklassen er den eneste revolusjonære klassen i Norge. Arbeiderklassen er en revolusjonær klasse fordi den har objektive materielle interesser av å ta samfunnsmakten. De store sentrale samfunnsoppgavene (verdiskaping og fordeling, internasjonal solidaritet, arbeidstiden lengde, utvikling av det politiske demokratiet for arbeidere og deres allierte osv.) kan bare løses til det beste for klassen og dens allierte ved at arbeiderklassen griper samfunnsmakta gjennom en arbeiderrevolusjon, fjerner borgerskapets stat og bygger opp sin egen stat, arbeiderstaten ((proletariatets revolusjonære diktatur (demokrati for arbeiderklassen), diktatur for borgerskapet både nasjonalt og internasjonalt)).  

Den norske arbeiderklassen har til nå i dens historie, ikke opptrådt som en revolusjonær klasse. Den norske arbeiderklasse har ikke i løpet av sin historie, utviklet en revolusjonær politisk bevissthet. En viktig grunn til dette, er at de bevisste elementene, partiene, DNA, NKP og AKP i avgjørende og dominerende grad har vært preget av ulike former for opportunisme, (bøye av for det vanskelige, minste motstands vei, knefall for spontanismen, brød politikk, trade-unionisme osv).

Klassesamarbeidet (bakgrunn og utvikling)

Revolusjonær politisk- bevissthet og handling vokser ikke av seg selv innad i arbeiderklassen, dvs gjennom arbeidernes daglige kamp for å skaffe seg utkomme og å forsvare sine dagsaktuelle og demokratiske interesser. Historien i alle land viser at arbeiderklassen ved utelukkende egen innsats, bare er i stand til å utvikle fagforeningsbevissthet, dvs overbevisning om at det er nødvendig å samle seg i fagforeninger, kjempe mot arbeidskjøperne og streve for å tvinge regjeringa/stortinget til å vedta nødvendig lover i forbindelse med arbeidstid, sosiale- og helsemessige forhold osv.
Den revolusjonære politiske bevisstheten må føres inn i arbeiderens liv utenfra, dvs av det/de revolusjonære partier/organisasjoner. Det må føres en kontinuerlig kamp på tre områder i samsvar med hverandre: den teoretiske, den politiske og den praktisk-økonomiske (kamp mot kapitalistene). I nært og tett samarbeid med bevisste revolusjonære elementer som partier /organisasjoner og gjennom revolusjonær politisk handling, erfarer arbeiderne at de er en klasse med andre samfunnsinteresser enn borgerskapet. Arbeiderrevolusjonen, behovet for- og byggingen av arbeiderstaten, utvikling av sosialisme/kommunisme blir klare politisk mål.   

Historien
I 1845 bodde bare 13 prosent av den norske befolkningen, dvs 161 800 av i alt 1 328 000 innbyggere, i byene. Av disse 161 800 byinnbyggerne var 6 700 håndverksvenner og læregutter og 17 000 tjenestefolk, derav 14 000 tjenestejenter. 11 600 byarbeidere var stort sett daglønnede, men i havnebyene fantes det også en del verft- og lossearbeidere. Landbefolkningen var på 1 166 600 innbyggere, og størstedelen av den norske arbeiderklassen må selvfølgelig søkes her. I statistikkene fra denne tiden er kone og barn ikke medregnet, og det er derfor ikke mulig å gi et nøyaktig tall. De fleste regner imidlertid at den økonomiske underklassen på landet omfatter ca 800 000 mennesker. Denne underklassen besto av 58 000 husmenn med jord, dvs bofaste jordarbeidere146 000 tjenestefolk og 47 000 dagarbeidere. 

Thranitterbevegelsen (Marcus Thrane)
1848- 1851

Politiske oppgaver
- krav om stemmerett
- arbeidersolidaritet
- danning av arbeiderforeninger 
- sosiale krav

Sosialdemokratiet, DNA
1885
Politisk program: En oversettelse av det tyske Gotha-programmet, et politisk program som ble kritisert meget skarp av Karl Marx for reformisme og politisk uklarhet/feilaktighet.

1887
Politiske oppgaver
- stemmerett
- sosiale- og økonomiske krav
- støtte til streiker

1891
Programrevisjon som førte partiet programmessig, et steg nærmere et erklært revolusjonært parti. Utgangspunktet var Erfurt-programmet til de tyske sosialdemokratene. 
I den praktiske politikken utviklet imidlertid opportunismen seg som aktivt parlamentarisme og reformisme. Rundt århundreskiftet tilrettela DNA alt for å bli et folkeparti som så sin hovedoppgave i å reformere det norske samfunn.

Merknad:
Tatt i betraktning datidens begrensning mht kommunikasjonsmuligheter, men allikevel: Det skulle ikke ta mer enn 43 år dvs fra Pariserkommunen i 1871 hvor Marx/Engels oppsummerte den klare nødvendigheten av at en arbeiderrevolusjon måtte straks innføre/bygge opp arbeiderstaten (proletariatets revolusjonære diktatur) en stat som måtte ha som hovedoppgave å forsvare arbeiderne mot deres indre og ytre fiender (diktatur mot arbeidernes fiender) samt raskt og systematisk oppdra/skolere arbeiderne i å utøve sin egen makt (demokrati for arbeiderklassen), til at det politisk mest framskredne og toneangivende revolusjonære partiet i Europa, de tyske sosialdemokratene (dvs når vi ser bort fra de russiske sosialdemokratene/kommunistene) degenererte og råtnet politisk. I 1914 sluttet de tyske sosialdemokratene “borgerfred” med keiserriket, den tyske landsorganisasjonen gav avkall på klassekamp og lønnskrav, og den sosialdemokratiske riksdagsgruppen besluttet med 78 mot 14 stemmer å stemme for regjeringens krigsbevilgninger. Opportunismen/reformismen hadde seiret, og de tyske sosialdemokratene ble liggende igjen som et historisk vitnesbyrd på et utrolig historisk klasseforræderi. Første verdenskrig brøt ut, arbeidere i de ulike land kjempet for sitt nasjonale borgerskap dvs arbeiderklassene, skjøt og drap hverandre til fordel for kapitalistenes profitt, dynastiers ærgjerrighet og til ære for hemmelige diplomatiske traktater. Millioner av arbeidere døde for kapitalismen.
Også DNA spiller en lite ærerik rolle under verdenskrigen (nøytralitet og passivitet). 

1918
Kommunistene i Russland hadde ledet arbeider og bønder frem til en seierrik arbeiderrevolusjon i 1917. Store demonstrasjoner, begeistring for arbeiderråd og krav om utenomparlamentariske aksjoner styrket kraftig den revolusjonære opposisjonen i DNA. På landsmøtet erklærte DNA seg som et revolusjonært klassekampparti, vedtatt med 159 mot 126 stemmer. Mindretallet, reformistene, festet seg særlig ved begrepet folkestyre som de satt på linje med parlamentarismen. 
 
1919
DNA beslutter å gå inn i Komintern (Den kommunistiske internasjonale).

1920
DNA har over 100 000 medlemmer. Partiets 24. landsmøte mai 1920 gikk med overveldende flertall inn for rådssystemet som skulle tre inn i stede for parlamentarismen og for proletariatets diktatur. De etterfølgende “Moskva - tesene” som beskriver politiske retningslinjer for medlemmer av Komintern førte til store politiske motsetninger i partiet.

1923
DNA splittes (169 mot 103 stemmer) og NKP blir stiftet. 
Merknad:
Den nye radikale og revolusjonære strømningen som kom til syne i DNA i perioden 1918 1923 drev ingen studier, undersøkelser og skaffet seg heller ikke praktiske erfaringer om hvordan makten i samfunnet skulle kunne overtas. Med andre ord: de praktiserte ikke en revolusjonær politikk, men uttrykte seg revolusjonært. Praksisen var trade unionisme. 

DNA utvikler seg nå som refomistisk masseparti, styrker det reformistiske fagforeningsarbeidet, styrker sitt forhold til parlamentarismen, og gjør etter hvert, et utstrakt bruk av klassesamarbeid. DNA går gradvist over til å bli det viktigste borgerlige partiet i Norge. 

Kommentar:
Det er mulig at DNA nå i år 2001, har utspilt sin rolle som det viktigste partiet for det norske borgerskapet, i så fall kan vi få oppleve at partiet går til grunne. 

1923 - 1930
NKP ble preget av fraksjonisme, uselvstendig og usmidig taktikk ovenfor DNA (DNA ville bli et instrument for reaksjonen og være førende i kampen mot arbeiderklassen, NKPs landsmøte 1929). Uselvstendigheten og usmidigheten  skyldtes at partiet i økende grad lot seg lede av Sovjet Unionens Kommunistiske Parti, Komintern og den Røde Faglige Internasjonale (RFI). Dette førte til at NKP tapte mye av sin innflytelse i fagbevegelsen.
Merknad:
Etter en del politisk vakling, gjorde NKP en stor og viktig og heltemodig innsats i kampen mot de tyske okkupantene i Norge. Sovjet Unionen bar den desidert største byrden i kampen mot den tyske krigsmakta og knuste den tyske nazismen. Begeistringen for kommunistenes innsats førte til at NKP fikk inn 11 representanter på stortinget. I 1957 var antall representanter redusert til 1.

2001
NKP er i dag et meget lite parti som har liten politisk innflytelse i den norske arbeiderklassen, partiet driver ukeavisa: Friheten.

1973
AKP (m-l), Arbeidernes kommunistparti (marxist/leninistene) blir stiftet.
Svakheter som har preget partiet: 
- mangel i starten på voksne medlemmer som hadde lang og solid erfaring fra             klassekamp og kommunistisk organisasjonsarbeid
- amatørisme, sett i forhold til å forstå at arbeidet for å utløse en arbeiderrevolusjon,       er ei enorm oppgaven som krever et systematisk og langvarig arbeide  
	- usjølstendighet i forholdet til Kina og Albania
- det ideologiske fundamentet blant medlemmene er ikke solid (utbruddet i 1990),          feministisk overslag (kvinnekampen sidestilles/overordnes klassekampen) og stiller      seg spørsmål om: trenger vi et kommunistisk parti i Norge? o.l.
- mangler i dag klarhet (handlingsplan) for hvordan et kommunistisk parti i Norge          skal bygges opp og hvordan og på hvilke måte partiet skal ta på seg oppgaven i å          lede arbeiderklassen frem til en arbeiderrevolusjon. På det siste området, preges           AKP i stor grad av Trade Unionisme.  
	- partiet har ikke partiavis
Styrke som har preget partiet:
	- oppgjør med de politisk feilaktige retninger som SF og NKP sto for.
	- utløste stor politisk optimisme og kampkraft blant ungdom
	- hadde god evne til å utløse kamper i deler av industriarbeiderklassen 
	- maktet å bygge opp en organisasjon for politisk kamp og internasjonal solidaritet
	- utviklet kraftig kvinnekampen i Norge i bredden og dybden
	- utviklet en dyktig og smidig politikk for arbeidet innen ulike fronter

Mulighet:
- AKP har muligens god evne til å korrigere opportunismen og reformismen i egne    rekker og derved muligheten til å utvikle seg til et erfarent, stabilt og sterkt 
              kommunistisk parti.

Konklusjon
Norge har aldri hatt et virkelig (i ord og gjerning), et kommunistisk arbeiderparti. Det vil si et parti som har tatt på seg oppgaven i å avdekke og forstå de norske (nasjonale) særegenhetene og de internasjonale utfordringene som må legges til grunn for å forberede og lede arbeiderklassens kamp frem til en arbeiderrevolusjon. Et parti som tar på seg den teoretiske/praktiske oppgaven i å utvikle den nødvendige politikken og de praktiske løsningen for denne oppgaven.

Det kapitalistiske samfunnet

Hvordan utvikler industrikapitalismen seg?

Industrien automatiseres/robotiseres 
For å øke profitten, holde tritt med og skaffe seg muligheten til å slå ut konkurrenter er det nødvendig for kapitalisten å utvikle sine produktivkrefter. Produksjons metoder som samlebånds- og linjeproduksjon ble tidelig utviklet og er under stadig foredling. I løpet av 1950 - 80 årene ble denne produksjonsmetoden utviklet i retning av fullautomatisering og robotisering, Japan var her et foregangsland, i 1980 hadde de utviklet de første fullautomatiserte og robotiserte produksjonsenheter for maskinering av mekaniske deler. Produksjonsenheten kunne produsere 24 timer i døgnet ved hjelp av noen få overvåkere (mennesker). Et viktig og avgjørende grunnlag for denne utviklingen var utviklingen av datateknologien, spesielt på det å lage og utvikle dataprogrammer som inneholdt nødvendige faglige kunnskaper og som var brukervennlige. I dag er disse dataprogrammene propp fulle av faglige-, materialtekniske-, rom og tid- (bevegelser i rommet i forhold til tid), beregningsmessige- (matematikk og fysikk), osv. kunnskaper og erfaringer som erstatter dyktige fagarbeidere, teknikere og ingeniører. Barnesykdommene (feil og driftsproblemer) i disse programvarene er stort sett ryddet bort etter langvarig bruk. Programvarene er også blitt meget brukervennlige det vil si at det kreves relativt små kunnskaper i å bruke dem. Samtidig med dataprogram utviklingen, så så en også muligheten for å utvikle samlebåndet og linjeproduksjonen mot full automatisering ved hjelp av avanserte industriroboter som ble styret av dataprogrammer som er integrert med dataprogrammene for den øvrige produksjonen. 

En slik type produksjon utvikler seg først og fremst i de store industrilokomotivene, men etter hvert så tvinges de mellomstor- og mindre industribedriftene i å følge den samme utviklingen. Spesielt gjelder dette for de mellomstore- og små industribedriftene som er underleverandører (et stadig økende antall)til de store.    

Konklusjon: Færre ansatte i forhold til den produserte mengden og når forbruksmarkedet mettes, også i faktiske tall.
Standardisering
Den “åpne” konkurransen, verden over, fører også med seg økende krav til standardisering av industri- og tjeneste produksjonen. På langt nær all standardisering er fornuftig, logisk, industriell- og vitenskapelig utviklende, ofte er det snakk om standardisering som drives gjennom på grunn av at bestemte monopolselskapers og grupper av monopolselskapers krav og tvang med den hensikt å styrke sin egen maktposisjon. Denne “standardiseringen” kveler ofte muligheter for store industrielle- produksjonsmessige og vitenskapelige fremskritt. Men den letter også kraftig på muligheter av å fullautomatisere hele produksjonsprosesser.

Konklusjon: Færre ansatte.

Utenlandsk konkurranse
Utenlandske industriselskaper som har økonomi til å til å investere i den avanserte produksjonsteknologien, som har tilgang på billig og kvalifisert arbeidskraft og som samtidig greier å holde arbeidslønna ned på et minimum, som har tilgang på billige råvarer og billig energi. Har et “konkurransefortrinn” som er vanskelig å slå.

Konklusjon: Færre ansatte i Norge.

Utplassering av produksjonen
Monopolselskapene som ikke produserer-, eller i mindre og mindre grad produserer sine egne vare (det blir flere og flere av dem) men beholder grepet/kontrollen/makten over produksjonen og skummer fløten av profitten, selskaper som: Nike, Adidas, Microsoft, Toyota, Mitsubichi, Aker osv. Flytter produksjonen ut til underleverandører som er strengt bunnet og kontrollert av de samme monopolselskapene gjennom deres kontroll av forbruksmarkedet, produktrettigheter og produktutvikling. Land som “overtar” selve produksjonen for disse selskapene er eksempelvis: Kina, Brasil, India, Bulgaria osv.   

Konklusjon: Rask nedgang av ansatte i industriell produksjon i Europa, Japan og USA. 
Etter hvert også nedgang i antall ansatte i land som Kina, India, Bulgaria når de tar i bruk teknologi for å fjerne kostnader (arbeidskraft) og når markedet mettes (manglende kjøpekraft). 

Andre styrende produksjonsmetoder
“Just in time”
I forbindelse med samlebånds- og linjeproduksjonen innføres komponent- og material leveringsmetoden “Just in time” (til rett tid) dette for å fjerne lagerkostnader “død kapital” og for å disiplinere underleverandører og arbeiderne. På denne måten trekkes flere og flere selskaper og dermed personer, inn i et direkte avhengighets forhold til industriproduksjonen som for eksempel: materiallagere, post, transport, konsulenter og ulike typer av spesialister. Metoden skal også fjerne “død tid” og dermed “unødvendig” arbeide (kostnad) i produksjonen (venting, rydding, renhold, vedlikehold o.l). Arbeidet blir intensivert og arbeidsstress, sykdom og utbrenthet øker. 

“Management by stress”
Bedriftsledelsen styrer de ulike produksjonsavdelingene i bedriften slik at de får “tilført” mindre bemanning en det reelle behovet tilsier, for eksempel 90%, det vil si: planlagt underbemanning. På denne måten skaper man en permanent krise mht til å klare produksjonsmålene. I tillegg stimulerer de arbeiderne slik at de finne på forbedringer og nye metoder som gjør produksjonen mer effektiv. Belønningen kan være penger eller at de får beholde det litt mer behagelige arbeidstempoet til neste budsjettrunde. Da planlegges neste runde med produksjonsstyring ved hjelp av stress (dvs. underbemanning).

Konklusjon: Resultatet av disse produksjonsmetodene er at arbeidskraften slites raskere ned, spesielt gjelder dette overfor arbeidskraft som er kommet opp i “høy” alder 40-60 år. Arbeiderne slites ut fysisk og psykisk. 

Hvor raskt synker antallet sysselsatte i industrien?
 
Utskilling av funksjoner
Tidligere var det vanlig at industribedriftene utførte hele “rekken av funksjoner og tjenester” som var nødvendig for å fungere/overleve som industribedrift. Slike funksjoner og tjenester var: markedsanalyser og markedsføring, kundeoppfølging, økonomiske og tekniske beregninger, osv. 

Disse funksjonene, spesielt hos de stor bedriftene, er utskilt og gått over i den tjenesteytende næringen som på sin side viser vekst i sysselsettingen. Med andre ord: statistikken over den raske nedgangen av sysselsatte i industrien er ikke riktig.

Tjenesteytende virksomheter industrialiseres
Flere og flere tjenesteytende bedrifter industrialiseres. Arbeidsmetodene “produksjonsmetoden” i bedrifter som: Mac Donalds (restauranter), Grafisk, Markedsføring, Ingeniørarbeid, IT-tjenester, Kunde-kontakt, Oppfølging og undersøkelser osv drives etter industrielle metoder med ofte full kontroll av de ansattes arbeid. Produksjonsmetoden er ofte samlebåndets.       

Handels næringen industrialiseres 
Ansatte i store butikker og varehus er svært ofte unge jenter (kundebetjenere og kassadamer)  med svært dårlig betaling, svært usikre ansettelsesforhold og er til daglig utsatt for et formidabelt stress. De arbeider etter samlebåndsprinsippet. 

Den offentlige sektoren bygges ned ved at den industrialiseres, privatiseres automatiseres og robotiseres.

Industrien og tjenesteytende næringer og det offentlig sektors behov for kunnskap.

Kunnskapssamfunnet? 
Kunnskapsbehovet i samfunnet synker og har sunket over flere ti år. Grunnen er at industriens produksjonsprosesser stadig krever mindre og mindre faglige kunnskaper. Undervisningsinstitusjoner som videregående skoler, høyskoler og universiteter “henger alltid etter” de faktiske behovene som industrien har. Det tar alltid noe tid før skolesystemet omstiller seg til en annen type utdanning eller at utdanningen legges ned (treghet i systemet).   
Sverige
En aktuell undersøkelse i Sverige blant 75% av de som har utdanning fra videregående skole og oppover, var det 50% av disse som mente at kunnskapene de hadde tilegnet seg, ikke ble brukt i deres i daglige arbeide.

En skole for “folket”
For de store industrilederne er den avgjørende kompetansen hos elever og dermed fremtidige arbeidere at de har: sosial kompetanse, er pålitelige og arbeidsvillige. Og det må utdannes (produseres) et stort antall positive og tilpasningsdyktige individer.   

Industrilederne og EU-byråkrater vil at barn fra folket (de fremtidige arbeiderne) skal få partiell (del) ferdigheter slike som:
$		Sosial kompetanse
$		IT-kunnskaper 
$		Teknisk kultur 
$		Entrepinørskap 

De private skolene
Barn fra borgerskapet (de fremtidige lederne) kan gå på privatskoler for å lære seg å herske og for å utvikle den borgerlige kulturen samt formidle den. 

Nedbygging av den offentlige skolen på alle nivå
Ved at den borgerskapets stat stadig struper den offentlige sektoren og at det faktiske kunnskapsbehovet synker i samfunnet, så fører dette til at den offentlige skole bygges ned. Antall skoler reduseres sterkt, likeså antall ansatte. I første omgang fører dette til en kraftig sentralisering og store skoler. For å kunne fortsette nedbyggingen så må staten i samarbeid med lojale aktører som partier, organisasjoner og private selskaper øke takten i å etablere private skoler av forskjellige slag. I tillegg så må staten fjerne barns- og ungdoms rett til å få utdanning. Reformene 94 og 97 må oppheves.

Helse- og pleie sektoren
Sykehus, alders-/pleiehjem og skoler går fra offentlig kontroll og styring (“folkevalgt”) over til å bli styrt etter aksjeloven som igjen fører til at de drives som vanlige aksjeselskaper dvs å drive en virksomhet, som har til hensikt, å skape mest mulig overskudd (profitt). Disse selskapene må da etter hvert nøye vurdere hvem de skal utføre “tjenester” for, det vil si hvem som har betalingsevne, og i hvilke områder som for eksempel: sykdom, pleie, utdanning, post og telefon/data osv. det er største etterspørsel i, sett i forhold til betalingsevnen. Tjenestene vil også bli tilbudt på flere ulike betalings nivå. De som betaler best vil få det beste. De som betaler minst får det dårligste. De som ikke kan betale, får etter hvert muligens sporadisk nødhjelp av veldedige organisasjoner.

På grunn av kravet til maksimalprofitt og konkurranseevne så fører dette til at alle metoder som i dag brukes innen tradisjonell industri vil tilpasset og brukt også innen dette område. Det vil si at den offentlige- og tjenesteytende sektoren vil bli automatisert og robotisert. 

Sitat fra bladet: Moderne Produksjon 27. September 2001, artikkel: BRA (Brukerforum for robot-og automatiseringsteknikk) registrerer økt robotisering i Norge. Sitat: Roboter er fleksible, har lang levetid, kan gjenbrukes, har rask omstilling og er enkle å betjene. Vi ser også at roboter tar over for CNC-maskiner og jeg tror det er riktig vei. Det er en trend at produkter får kortere og kortere levetid. Dermed må produksjonsutstyret kunne brukes på flere generasjoner produkter. Før hadde vi hundrevis av spesialmaskiner stående, de var ikke brukende lengre. Roboter er enkle å stille om. I følge Terje K. Lien, professor ved NTNU i samme artikkel, sitat: Dagens roboter er også utstyrt med “primitive” føleses- og synssanser, men i følge Lien gjenstår det en del arbeid med dette. Det mest spennende er kanskje de mobile robotene, det vil si AGVer med robotarm. Han forteller også om utvikling av inspeksjonsroboter for lukkede systemer, mineroboter og nattvaktsroboter som kan utstyres med skytevåpen! - Kanskje er den mekaniserte mannen fremtidens industriarbeider, sitat slutt.  

For å få ned kostnaden på arbeidskraften så vil en rive opp lovverk og avtaler (oppsigelsesvern, arbeidsmiljøvern-loven, tariffavtaler, pensjons- og forsikringsordninger o.l.), når en ikke kan bort rasjonalisere arbeidet, så vil en ty mer og mer til “billig” arbeidskraft som ukvalifisert- og importert arbeidskraft.  

Fagorganisering motarbeides og oppløses.

Tendenser til reint slavearbeid vil kunne utvikle seg, se eksempelvis fengselsvesenet i USA og Kina.  

Det uformelle arbeidsmarkedet

Mennesket er produktiv av natur! 
Et stadig økende problem for kapiatlismen er å ha mange mennesker “uvirksomme” derfor må denne økende mengden mennesker sysselsettes på en eller annen måte slik at de ikke finner på å gjøre opprør og revolusjon. 

Via forskjellige “Idealistiske organisasjoner” spesielt religiøse og spesielt for vårt land: Kristne organisasjoner men også andre, vil få i oppdrag av borgerstaten (økonomisk tilskudd) til å organisere så kalt “ frivillig” arbeid av ulike slag.     

Det uformelle arbeidsmarkedet vil kunne ta seg av:
$		pleie sine egne og andres syke og eldre
$		underholdning og sport
$		utdanning og evangelisering 
$		politisk overvåking og kontroll

Det er av meget stor betydning for klassekampen, at dette sjiktet av arbeiderklassen, blir godt og omfattende organisert.

Økende behov for kontroll og undertrykking 
$		Ideologi: Fascisme og Kristendom
$		Kontroll og overvåking via høyteknologi, angiveri o.l.
$		Politi og hær og betalte bander

Sysselsettingen i Norge vil synke
På grunn av produktivkreftenes utvikling innen industri, tjenesteytende- og offentlige næringer, utflagging av arbeidsplasser, den generelle stagnasjonen og nedgangen i imperialistiske økonomien vil den generelle tendensen være at arbeidsløsheten innen alle sektorer vil øke. Det vil bety, at vi i Norge, raskt når EU-nivåt mht arbeidsløshet det vil si 8-15%. 

Det rå og brutale klassesamfunnet trer frem på nytt i en ny frakk. 
Den politisk bevisste nedbyggingen av “Velferdsstaten” som skjer i Norge i Europa og USA er bare mulig fordi arbeiderklassens kamp-krefter nasjonalt og internasjonalt er alvorlig svekket og ødelagt gjennom at vi har mistet støtten fra de tidligere sosialistiske statene som Sovjet og Kina. Den etablerte klassekamptradisjonen som var tilstede i rikelig mon hos de europeiske arbeiderklassene inklusivt arbeiderklassen i Norge er over tiår systematisk ødelagt ved hjelp av klassesamarbeidet.

“Velferdsstaten” var en samfunnskonstruksjon borgerskapet innført for å lede arbeiderklassen bort fra ønsket om å gjøre revolusjon og for å få ro til å utvikle sine produktivkrefter på best mulig måte når de samtidig måtte hanskes med en utemmet og uforutsigbar arbeiderklasse. 

Monopolborgerskapet i Norge og i verden er ikke lenger utsatt for denne mektige trusselen om arbeiderrevolusjoner. De har alvorlige vansker i sin økonomi (profittraten er alvorlig lav), vansker med å finne nye- og lett tilgjengelige markeder som kan kjøpe deres vare. Svært lave nyinvesteringer (ingen ny revolusjonerende teknologi er i utvikling). Kapitalen brukes stort sett til oppkjøp og for å utløse konkurser. 

Den offentlige sektoren er en av deres få muligheter til å “tjene” penger, derfor tar de dette området nå! 

Kjennetegnene på at det tidligere rå og brutale klassesamfunnet, trer frem på nytt:
$		flere og flere mister arbeidet
$		flere og flere blir fattige
$		flere og flere eldre og barn får ikke den trygghet, omsorg og kjærlighet de trenger
$		“familien” må ta ansvaret for sine ( det offentlige sosiale- og økonomiske nettverket fjernes)
$		“filleproletariatet” øker
$		færre og færre får omfattende samfunnsmessig- vitenskapelig- og teknisk utdanning 
$		åpen- og direkte undertrykking fra borgerstatens side

Arbeiderklassens deler og organisering
 
Hvilke deler av klassen har best klassebevissthet og som er best organisert for kamp?
Og hvilke deler av klassen rammer det imperialistiske monopolborgerskapet hardest når det oppstår kamp?

1.		Transport, tele, IT og kommunikasjonsarbeid. Arbeiderne her vil lamme/redusere hardt kapitalistenes muligheter til å fortsette sin produksjon pga manglende tilførsel og distribusjon av varer og tjenester. De kan også lett ramme kommunikasjonen i bedriftene. Transportarbeiderne har gode tradisjoner i å føre kamp og har erfarende fagforeninger, men preges av individualisme på grunn av mangel på tett samvær.
2.		Offshore- oljevirksomheten: Arbeiderne her vil raskt ramme stor og vitale økonomiske interesser til oljeselskapene og den borgerlige staten. Arbeiderne har god erfaring i å føre kamp. Fagforeningene deres er under stadig angrep fra oljeselskapene og staten dette vanskeliggjør fagforeningsarbeidet.	
3.		Industri- og prosessarbeid. Arbeiderne her vil raskt stoppe ferdigstillelse av produkter og samtidig stoppe “samlebåndet” i andre fysisk avhengige bedrifter, innenlands og utenlands. Arbeiderne her har erfaringer i å føre kamp, har sterke fagforeninger men er preget av tafatthet og uvisshet om hva som kan gjøres, pga klassesamarbeidet. 
4.		Handel og servicearbeid. Arbeiderne her vil raskt stoppe tilførselen til det sivile samfunnet og dermed raskt bygge opp et press mot sine kapitalister. Samtidig rammer de “tredje person” som betyr kamp om opinionen. Arbeiderne her er preget av svake fagforeninger med liten erfaring i å drive kamp.  

	- industriarbeiderne
	- transportarbeiderene
	- smelteverk-/gruvearbeiderne
	- prosess (kjemisk)- /oljearbeiderne 
	- bygningsarbeiderne 
	- vei-/anleggsarbeiderne
	- tele, IT- og kommunikasjonsarbeiderne  
	- nærings- og nytelsearbeiderne
	- helse- og sosialarbeiderne 
	- handel- og servise arbeiderne 
	- hotell og restaurantarbeiderne
	- lavere funksjonærer i offentlig virksomhet
	- barnearbeiderne (barnehager) 
	- reinholds- og vedlikeholdsarbeiderne 
	- lærere i barneskoler, ungdomsskoler og videregående skoler

Vurderinger
Tallmessig sammenheng
Tallmessig utviklingstrekk
Hvordan kan/vil klassen utvikle seg i løpet av 10 år?
Statistiske opplysninger fra Statistisk årbok 2000

2 Stortingsvalg. Valgte representanter, etter parti
1906	I alt	123	DNA	11                  
1924	I alt	150	DNA	24	NKP	6
1945	I alt	150	DNA	76	NKP	11
1957	I alt	150	DNA	78	NKP	1
1993	I alt	165	DNA	67			RV	1
2001	I alt	165	DNA	?			RV	?

49 Folkemengde pr. 1. januar 
1980	4 078 900
1990	4 233 116
2000	4 478 497

55 Personer 15 år og over, etter yrkesaktivitet og næring
						1980		1990		2000 (ikke oppgitt)
Personer 15 år og over			3 134 528	3 393 833
Yrkesaktive					1 453 783	1 467 546
Jordbruk					91 406	     	66 264
Skogbruk og jakt                                         	5 360	      	 7 891
Fiske og fangst				16 908	     	13 960
Bergverksdrift				9 841		21 364
Industri					338 963	281 306
Bygge- og anleggsvirksomhet		127 875	126 494
Kraft- og vannforsyning			15 381		18 945
Varehandel					210 216	199 353
Finansinstitusjoner og eiendomsdrift		43 991		59 325
Sjøtransport					40 387		24 712
Annen samferdsel				100 162	104 370
Offentlig administrasjon og forsvar		116 675	113 029
Offentlig og privat tjenesteyting		287 050	381 682
Personlig tjenesteyting			39 790		48 851
Uoppgitt næring				10 278		-
Ikke-yrkesaktive 				1 680 745	1 926 287

63 Folkemengde, etter kjønn og alder. 1. januar 2000

Begge kjønn i alt 		4 478 497
Menn i alt			2 217 140
Kvinner i alt			2 261 357
Begge kjønn i alt over 65 år	683 032

117 Helsepersonell
	Leger		Tannleger	Jordmødre	Hjelpevaksinatører/sykepleiere
1975	7 302		3 842		704		19 502
1984	10 110		4 397		..		36 564

118 Fattigvesen, forsørgerstønad og sosialhjelp
Antall personer som mottar støtte
1980	ca 60 000
1998	ca 135 000

169 Folketrygden. Alderspensjon. 31. desember 1999
Alle alderspensjonister 	631 220

172 Folketrygden. Uførepensjon. 31. desember 1999
Alle uførepensjonister	269 840

225 Personlige skatteytere, etter alminnelig inntekt. 1998
Antall skatteytere		3 465 376
Fra kr 250 000 - 400 000	364 443
Fra kr 400 000 - 500 000	65 317
Fra kr 500 000 - 1 000 000	67 778
Over kr 1 000 000		14 835

226 Personlige skatteytere. Nettoformue.
Antall skatteytere		3 465 376
Over kr 2 000 000 		32 495

252 Helt arbeidsledige. Årsgjennomsnitt.
1980	22 286
1990	92 671
1999	59 558

258 Personer i alderen 16-74 år, etter sosioøkonomisk gruppe. Årsgjennomsnitt.
						1981		1995
I alt, medregnet uoppgitt			2 909 000	3 140 000
Arbeidere					660 000	571 000
- Ufaglærte					459 000	398 000
- Faglærte					201 000	173 000
Funksjonærer					980 000	1 310 000
- Lavere nivå					379 000	343 000
- Mellomnivå					480 000	768 000
- Høyere nivå					120 000	199 000
Bønder og fiskere				84 000		67 000
Andre selvstendige				163 000	122 000
Skoleelever/studenter				221 000	283 000
Personer i arbeid hjemme			427 000	137 000
Pensjonister, arbeidsuføre og syke		298 000	493 000
Andre						28 000		148 000

267 Sysselsatte etter kjønn og yrke. Årsgjennomsnitt. 1000
Nr. Yrke					1981			1995
					I alt	Menn	Kvinner	I alt	Menn	Kvinner
0-X I alt				1935	1139	796		2079	1126	953
0   Teknisk, vitenskapelig, 
    humanistisk og kunstnerisk arbeid	368	176	193		560	232	328
Av dette
00 Teknisk arbeid			67	63	3		84	73	11
01 Kjemiker- og fysikerarbeid	11	5	5		15	6	9
03 Medisinsk arbeid			11	9	2		18	13	5
04 Sykepl. Og annet pleiearbeid	106	5	101		141	10	131
05 Annet syke- og helsevernarbeid	11	2	9		22	5	17
06 Pedagogisk arbeid			99	49	49		144	53	91
09 Kunstnerisk og litterært arbeid	15	9	7		24	15	9
1   Administrasjons- og forvaltnings-
     arbeid, bedrifts og 
     organisasjonsledelse		103	83	20		146	101	45
10 Offentlig administrasjons- og 
     forvaltningsarbeid			34	23	11		54	28	26
11 Bedrifts- og organisasjonsledelse	70	60	9		92	74	18
2   Kontorarbeid			199	48	152		197	46	151
20 Bokførings- og kassearbeid	36	12	24		50	12	38
21 Stenografi- og 
     maskinskrivingsarbeid		20	1	19		34	1	33
29 Annet kontorarbeid		143	34	108		113	32	81
3   Handelsarbeid			192	81	111		222	108	114
Av dette
30 Grossister og detaljister 		12	8	4		17	11	6
33 Handelsarbeid og fra kontor og 
     detaljhandelsarbeid		161	56	104		185	84	101
4   Jordbruks, skogbruks, og 
     fiskearbeid				154	109	44		105	78	27
Av dette
40 Arbeidsledelse i jord- og 
     skogbruk				75	65	10		57	44	13
41 Jordbruksarbeid, dyrerøkt		57	23	34		28	15	13
43 Fiske- og fangstarbeid		16	16	0		17	16	1
5   Gruve- og sprengningsarbeid mm	8	8	0		8	8	-
6   Transport- og 
     kommunikasjonsarbeid		151	122	29		131	97	34
Av dette
60, 61 Skipsbefal-, dekks- og 
     maskinmannsarbeid		30	29	1		14	14	-
64 Vegtrafikkarbeid			66	63	4		64	58	6
67 Post- og 
      telekommunikasjonsarbeid	32	10	22		31	10	21
68 Postalt arbeid og annet budarbeid	6	4	2		6	3	3
7-8 Industri-, bygge- og 
      anleggsarbeid 			473	420	53		385	338	47
Av dette
71 Tilskjærings- og sømarbeid	16	4	13		10	2	8
73 Smelteverk-, metallverk- og 
     støperiarbeid			11	10	0		10	9	1
75 Jern- og metallvarearbeid		128	125	3		102	99	3
76 Elektroarbeid			48	44	3		47	43	4
77 Trearbeid				77	76	1		59	57	2
78 Malings- og bygnings-
     tapetseringsarbeid			10	10	0		11	10	1
79 Annet bygge- og anleggsarbeid	25	25	0		21	21	-
80 Grafisk arbeid			16	12	4		13	10	3
82 Næringsmiddelarbeid		28	20	8		23	14	9
83 Kjemisk prosessarbeid, 
      treforedlings- og papirarbeid	13	11	1		9	8	1
85 Annet tilvirkningsarbeid		14	11	2		10	8	2
86 Pakke- og embaleringsarbeid	10	3	7		9	3	6
87 Maskin- og motordrift		31	31	0		22	22	-
88 Laste-, losse og lagerarbeid	27	25	2		28	25	3
9 Servicearbeid			247	57	191		285	80	205
Av dette
90 Sivilt overvåknings- og 
     tryggingsarbeid			19	15	4		25	19	6
91 Hotell- og resturantarbeid, 
     husarbeid				92	12	80		107	17	90
92 Serveringsarbeid			18	3	15		29	6	23
93 Vaktmester- og rengjørings-
      arbeid				95	19	76		94	30	64
94 Hygiene og skjønnhetspleie	11	2	9		17	2	15
X Militært arbeid og virksomhet 
    som ikke kan identifiseres		37	33	4		39	36	3

278 Hovedsammenslutningene for arbeidstakere og andre landsomfattende arbeidstakerorganisasjoner. Medlemmer pr. 31. desember

								1996		1999
Alle arbeidstakerorganisasjoner 				1 426 837	1 485 065
Landsorganisasjonen i Norge				811 423	828 431
1. Norsk Kommuneforbund					233 526	238 613
2. Fellesforbundet						157 173	158 077
3. Handel og kontor i Norge					56 980		61 401
4. Norsk Tjenestemannslag					46 366		46 402
5. El og IT Forbundet						26 746		40 803
6. Nærings- og Nytelsesmiddelarbeider forbundet		36 374		35 296
7. Arbeidsmandsforbundet					32 032		32 122
8. Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund			32 031		30 799
9. Forbundet for ledelse og teknikk				16 692		18 023
10. Norsk Jernbaneforbund					19 177		17 957
11. Andre							154 326	148 938
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund			223 524	243 387
12. Kommunalansattes Fellesorganisasjon			51 290		53 731
13. Norsk Helse- og Sosialforbund				49 692		51 745
14. Finansforbundet						25 677		36 158
15. Norges Funksjonærforbund				13 264		15 019
16. Privatansattes Fellesorganisasjon			11 030		12 111
17. Statstjenestemannsforbundet 				12 206		12 058
18. Befalets Fellesorganisasjon				10 270		10500
19. Forsikringsfunksjonærenes Landsforbund		7 854		.
20. Etatsansattes Landsforbund				8 376		8 506
21. Yrkestrafikkforbundet					7 164		8 238
22. Andre							26 701		35 321
Akademikernes Fellesorganisasjon 				237 445	116 573
23. Norsk Sykepleierforbund					51 056		57 261
24. Norges Ingeniørorganisasjon NITO			37 728		45 000
25. Lærerforbundet						35 338		38 165
26. Norske Sivilingeniøres Forening				33 124		36 089
27. Norges Juristforbund					11 873		13 116
28. Norske Siviløkonomers Forening			10 755		11 701
29. Norsk Forskerforbund					10 002		10598
30. Norske Fysioterapeuters Forbund			6 620		7 466
31. Norsk Naturforvalterforbund				4 961
32. Den norske tannlegeforening				4 947		5 095
33. Andre							31 041		13 681
34. Norsk Psykologforening							3 996
35. Samfunnsviternes Fagforening						2 654
36. Den norske Kirkes presteforening					2 312
37. Den Norske Veterinærforening						2 093
38. Andre									8 171
39. Norsk Lærerlag						80 040		79 181
40. Den norske lægeforening					16 717		18 965
41. Lederne							12 685		12 614

42. Politiets Fellesforbund					7 148		10 004
43. Norsk Sjøoffiseresforbund 				7 110		7 798
44. Norsk Journalistlag					7 380		7 770
45. Oljearbeidernes Fellessammenslutning			4 400		.
46. Farmasiforbundet						3 636		.
47. Luftfartens Funksjonærforening				2 207		2 916
48. Selgerforbundet- Norges Handels-			
      reisendes Landsforbund					2 908		2 724
Andre								10 214		13 877

De 400 rikeste hadde i 1998 en samlet formue på 205 milliarder kroner.
Norges rikeste:
1. Arne Wilhelmsen 7,5 milliarder kr
2. Gjert Wilhelmsen 7,5 milliarder kr
3. Olav Thon 6,8 milliarder kr
4. Johan H. Andresen jr. 4,7 milliarder kr
5. John Fredriksen 4,5 milliarder kr
6. Jacob Stolt-Nilsen 3,7 milliarder kr
6. Kjell Inge Røkke 3,7 milliarder kr
8. John Viktor Holten 3,5 milliarder kr
9. Petter Olsen 3,2 milliarder kr
10. Stein Erik Hagen 3,1 milliarder kr

Kilde: Kapital nr.: 14/98

Noen modeller for å betrakte størrelsen på den norske arbeiderklassen

Modellene er en forenkling av virkeligheten og derfor mangelfulle!

Modell I, tabell 258
Personer i alderen 16-74 år, etter sosioøkonomisk gruppe. Årsgjennomsnitt.
						1981		1995
I alt, medregnet uoppgitt			2 909 000	3 140 000
Arbeidere					660 000	571 000
- Ufaglærte					459 000	398 000
- Faglærte					201 000	173 000
Funksjonærer					980 000	1 310 000
- Lavere nivå					379 000	343 000
- Mellomnivå					480 000	768 000
- Høyere nivå					120 000	199 000
Bønder og fiskere				84 000		67 000
Andre selvstendige				163 000	122 000
Skoleelever/studenter				221 000	283 000
Personer i arbeid hjemme			427 000	137 000
Pensjonister, arbeidsuføre og syke		298 000	493 000
Andre						28 000		148 000

Samfunnsmessig utvikling:
Funksjonærer på lavere- og mellomnivå utfører i stadig større grad, et arbeide de får mindre og mindre innflytelse på. Det vil si, arbeidet deres blir mer og mer rutinemessig/automatisert  og kontrollerende. Hele dette sjiktet glir over til arbeiderklassen.

					1981				1995
Arbeiderklasse
Arbeidere				660 000			571 000
Funksjonærer
- Lavere nivå				379 000			343 000
- Mellomnivå				480 000			768 000
Sum					1 519 000			1 682 000

Borgerskap
Funksjonærer	
- Høyere nivå				120 000			199 000
Bønder og fiskere			84 000				67 000
Andre selvstendige			163 000			122 000
Sum					367 000			388 000

Sum Arbeiderklasse + Borgerskap: 	1 886 000	2 070 000
1981
Arbeiderklasse: 1 519 000/1 886 000 = 80,5%
Borgerskap: 367 000/1 886 000 = 19,5%
1995
Arbeiderklasse:1 682 000 /2 070 000 = 81,3%
Borgerskap:388 000/2 070 000 = 18,7%

Modell II, tabell 278

Hovedsammenslutningene for arbeidstakere og andre landsomfattende arbeidstakerorganisasjoner. Medlemmer pr. 31. desember

								1996		1999
Alle arbeidstakerorganisasjoner 				1 426 837	1 485 065
Landsorganisasjonen i Norge				811 423	828 431
1. Norsk Kommuneforbund					233 526	238 613
2. Fellesforbundet						157 173	158 077
3. Handel og kontor i Norge					56 980		61 401
4. Norsk Tjenestemannslag					46 366		46 402
5. El og IT Forbundet						26 746		40 803
6. Nærings- og Nytelsesmiddelarbeider forbundet		36 374		35 296
7. Arbeidsmandsforbundet					32 032		32 122
8. Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund			32 031		30 799
9. Forbundet for ledelse og teknikk				16 692		18 023
10. Norsk Jernbaneforbund					19 177		17 957
11. Andre							154 326	148 938
Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund			223 524	243 387
12. Kommunalansattes Fellesorganisasjon			51 290		53 731
13. Norsk Helse- og Sosialforbund				49 692		51 745
14. Finansforbundet						25 677		36 158
15. Norges Funksjonærforbund				13 264		15 019
16. Privatansattes Fellesorganisasjon			11 030		12 111
17. Statstjenestemannsforbundet 				12 206		12 058
18. Befalets Fellesorganisasjon				10 270		10500
19. Forsikringsfunksjonærenes Landsforbund		7 854		.
20. Etatsansattes Landsforbund				8 376		8 506
21. Yrkestrafikkforbundet					7 164		8 238
22. Andre							26 701		35 321
Akademikernes Fellesorganisasjon 				237 445	116 573
23. Norsk Sykepleierforbund					51 056		57 261
24. Norges Ingeniørorganisasjon NITO			37 728		45 000
25. Lærerforbundet						35 338		38 165
26. Norske Sivilingeniøres Forening				33 124		36 089
27. Norges Juristforbund					11 873		13 116
28. Norske Siviløkonomers Forening			10 755		11 701
29. Norsk Forskerforbund					10 002		10598
30. Norske Fysioterapeuters Forbund			6 620		7 466
31. Norsk Naturforvalterforbund				4 961
32. Den norske tannlegeforening				4 947		5 095
33. Andre							31 041		13 681
34. Norsk Psykologforening							3 996
35. Samfunnsviternes Fagforening						2 654
36. Den norske Kirkes presteforening					2 312
37. Den Norske Veterinærforening						2 093
38. Andre									8 171
39. Norsk Lærerlag						80 040		79 181
40. Den norske lægeforening					16 717		18 965
41. Lederne							12 685		12 614

42. Politiets Fellesforbund					7 148		10 004
43. Norsk Sjøoffiseresforbund 				7 110		7 798
44. Norsk Journalistlag					7 380		7 770
45. Oljearbeidernes Fellessammenslutning			4 400		.
46. Farmasiforbundet						3 636		.
47. Luftfartens Funksjonærforening				2 207		2 916
48. Selgerforbundet- Norges Handels-			
      reisendes Landsforbund					2 908		2 724
Andre								10 214		13 877

1999
Norge er et gjennomorganisert samfunn, selv om det er mange uorganiserte og at disse øker i antall så representere tabellens organisasjoner et godt bilde av hvordan arbeiderklasse og borgerskap et organisert. Lederskapet i mellomstore- og store bedrifter er ofte medlemmer av akademiske organisasjoner.

Landsorganisasjonen i Norge			828 431
12. Kommunalansattes Fellesorganisasjon	53 731
13. Norsk Helse- og Sosialforbund		51 745
23. Norsk Sykepleierforbund			57 261
39. Norsk Lærerlag				79 181
41. Lederne					12 614
Sum 						1 082 963

Arbeiderklasse: 1 082 963/1 485 065 = 73%
Borgerskap: 27%

Jeg antar at arbeiderklasse i Norge i dag utgjør mellom 65 - 70% av befolkningen eller ca 3 millioner mennesker. Borgerskapet utgjør mellom 30 - 35% av befolkningen eller ca 1.5 millioner mennesker. Dette er et svært forsiktig anslag av arbeiderklassen.

Arbeiderklassen øker i størrelse
Marx skreiv at kapitalismen forenkler klassemotsigelsene og fører til at samfunnet mer og mer blir delt inn i to hovedklasser: borgerskapet og arbeiderklassen. Analysen til Marx er slående riktig!

Kilder:
Statistisk årbok 2000
Marx: Paris-kommunen, A/S Norsk Forlag Ny Dag
Lenin: Hva må gjøres? Oktober forlag, bind 2
Einhart Lorenz, Arbeiderbevegelsens historie 1789-1930, Pax-forlag
Mikael Nyberg, Kapitalet.se, Ordfront, Stockholm 2001
Landbruket ved årtusenskiftet, Ein kort presentasjon av næringa i Møre 
og Romsdal, Januar 2001

Ålesund, 4. oktober 2001

Kjell Hammer