Do we have peace when war is over?

The bombing of Yugoslavia has come to an end. Throughout this war we have rallied against Nato's bombing as well as against the Serb terror towards the Albanians in Kosovo. Why are we still protesting?
	Nato has turned the country into a ruin, and the contradictions in the region are even sharper than before. It would be unwise to call it peace, if the bombing now is replaced by a de facto Nato occupation of Kosovo.
	This war has been waged in defiance of international law. It is no doubt that the Milosevic regime is ruthless and callous, and that its policy towards the Albanians in Kosovo has been breathtakingly brutal. But the Nato campaign has not averted a humanitarian catastrophe, but reinforced it. 
	Throughout Yugoslavia thousands of innocents have been killed and maimed. Millions have been terrorised - tortured by the nightly scream and roar of the raiders, deprived of warmth, light, security. Mistargeted bombs have hit an old people's home, a gynaecological clinic, a prison, a hospital, blocks of flats, a refugee convoy, neutral embassies, a KLA post, an Albanian village and the capital of Bulgaria. The nation's infrastructure is in ruins, and this fact will probably cause more deaths than the bombing has. It will take decades and billions of dollars to rebuild the country.
	In Kosovo the bombs provided a smoke screen for the Serb death squads, accelerated massacres and precipitated the most savage phase in a long history of ethnic hatred. The land is now so wasted and stained that it is hard to imagine Albanians and Serbs living there together in peace. Nearly a million refugees have escaped into camps leaving them short of the most basic needs.
	Ethnic cleansing will almost certainly continue, in "favour" of one group or the other, edging Kosovo towards partition, in what has become the standard Balkan pattern. Nato spokesmen already have "advised" the Serbs to flee. 

In this situation the following might be sensible demands:

•	That UN participation in a peace solution must not be a de facto Nato occupation of Kosovo, but be carried through under the command of neutral countries and with the highest possible participation of troops from these.
•	That reconstruction of civil service institutions are given top priority, as a mean to make the military administration as transitory as possible.
•	That Norway and the other Nato countries must contribute considerably to the reconstruction of the area as a whole.
•	That Nato takes a special responsibility for removal of the thousands of undetonated explosives they have spread over the region.
•	That weight is attached to supporting organisations working with multiethnic network projects.
•	That the peace talks must relate to the situation, especially for the refugees, in the whole area of the former Yugoslavia, and that all ethnic groups must be given seat at these talks.
•	That refugee help in the area must not exclude the refugees' right to seek and obtain asylum in Norway, and that also the Serb refugees from Krajina and East Slavonia must be included in the programs.
•	That the Serb oppression of the Albanians in Kosovo must come to an end. If not, the people of Kosovo must be given their right self-determination.
•	That Norway must take steps to re-establish and strengthen the UN and the OSCE as instruments for the solution of international conflicts - with other and better methods than introduced by Nato.
•	 That Nato's - and thereby Norway's - new defence strategy ("out of area") is made a topic of popular debate, so that the Norwegian people can see its consequences locally and globally.

Er det fred om krigen er over?

Bombinga av Jugoslavia har stansa. Så lenge denne krigen har vart, har vi demonstrert mot Nato-bombinga så vel som mot den serbiske terroren mot albanerne i Kosovo. Hvorfor står vi fortsatt her?
	Nato har gjort landet om til en ruin, og motsetningene i regionen er sterkere nå enn tidligere. Det ville være uklokt å kalle det fred, dersom bombinga nå erstattes av en de facto Nato-okkupasjon av Kosovo.
	Dette har vært en krig i strid med folkeretten. Det er ingen tvil om at Milosevic-regimet er rått og ubarmhjertig, og at politikken det fører mot albanerne i Kosovo er gjennomført brutal. Men Nato-felttoget har ikke avverga en humanitær katastrofe, men forsterka den.
	I heile Jugoslavia er tusener av uskyldige drept og lemlesta. Millioner er terrorisert av nattlige luftvernsirener og bombedrønn, frarøva varme, lys, trygghet. Bomber ute av kurs har truffet et aldershjem, ei fødestue, et fengsel, et sjukehus, boligkvartal, en flyktningkonvoi, nøytrale ambassader, en UCK-base, en albansk landsby og Bulgarias hovedstad. Nasjonens infrastruktur ligger i ruiner, et faktum som trolig vil koste flere liv enn bombinga. Det vil ta tiår og koste milliarder av dollar å bygge dette opp igjen.
	I Kosovo har bombene gitt dekke for serbiske dødsskvadroner, påskynda massakrer og oppildna langvarig etnisk hat. Landet er nå så ødelagt at vi vanskelig kan tenke oss albanere og serbere som lever sammen i fred der. Nær en million flyktninger har søkt tilflukt i leire der de mest elementære behov forblir udekte.
	Den etniske rensinga vil med stor sikkerhet fortsette, i "favør" av den ene eller den andre gruppa; noe som vil presse fram ei deling av Kosovo, etter hvert ei kjent løsning på Balkan. Talsmenn for Nato har allerede "råda" serberne til å rømme. 

I denne situasjonen vil dette kunne være fornuftige krav:

•	At FNs deltakelse i ei fredsløsning ikke må innebære en de facto Nato-okkupasjon av Kosovo, men gjennomføres med kommando og størst mulig andel tropper fra nøytrale land.
•	At oppbygginga av en sivil administrasjon må gis topp prioritet som et middel til å gjøre den militære administrasjonen så kortvarig som mulig.
•	At Norge og de øvrige Nato-landa må gi betydelige bidrag til gjenoppbygging av heile området.
•	At Nato må ta et særegent ansvar for opprydding av de tusenvis av udetonerte sprengladninger de har spredd i regionen.
•	At det legges stor vekt på å støtte organisasjoner som arbeider med fleretniske nettverk.
•	At fredsforhandlingene må forholde seg til situasjonen, særlig for flyktningene, i heile det tidligere Jugoslavia, og at alle etniske grupper må få delta i forhandlingene.
•	At flyktningehjelp i området ikke må utelukke flyktningenes rett til å søke og få asyl i Norge, og at hjelpeprogramma også må omfatte serbiske flyktninger fra Krajina og Øst-Slavonia.
•	At den serbiske undertrykkinga av albanerne i Kosovo må opphøre. Viss ikke, må folket i Kosovo gis rett til sjølvbestemmelse.
•	At Norge må ta skritt for å gjenreise og styrke FN og OSSE som instrument for internasjonal konfliktløsning med heilt andre og bedre metoder enn det Nato har presentert.
•	At Natos - og dermed Norges - nye forsvarsstrategi ("out of area") må settes på den politiske dagsorden, så det norske folk kan bli kjent med de lokale og globale konsekvensene av denne politikken.

Utgitt av
Tverrpolitisk komite mot krigen på Balkan
(The Anti-War Committee)